Как се чувствате? Виене на свят? Недостиг на въздух?
Не.
Имам лоша новина за вас.
Свързана е с брат ви.
Направихме всичко, което можахме.
Има ли с кой да се свържем относно вас? Родители...
Не, и двамата ни родители починаха.
Не знам какви приятели е имал тук. През последните години
не се разбирахме много. - Ако ще се почувствате по-добре,
снощи дарихте кръв за брат си. - Защо му е била моята кръв?
Имаше нужда от преливане след инцидента.
Бил е с мен?
Мислех, че съм претърпял злополуката преди това.
Страхотно.
Х.Г. Уелс се завръща от бъдещето. - Беше дълга нощ.
Напълно си се побъркал, знаеш го, нали?
Искаш ли да говорим за конни надбягвания? - Какво?
Утре сутрин ще ме отворят и ще ми изрежат сърцето.
Ще го заменят с механична помпа,
това ще ме поддържа до трансплантацията.
Обичам да залагам на коне.
Обичам дългите надбягвания.
Ако това ще е последният ми разговор, бих искал...
Забрави.
Няма да умреш. - Вече и доктор ли стана?
Не, пътешественик във времето.
Точно както каза.
Видях бъдещето. Повярвай ми.
Няма да умреш.
Готов ли сте, да я видите? - Коя?
Годеницата на брат ви.
Защо не?
Благодаря ти.
Здрасти, аз съм Саймън. Много ми е приятно.
Господи.
Не.
Моля?
Няма начин да си сгодена за него. Дори и в извратената ми глава.
Просто пиех кафе, не съм си търсела годеник.
Всъщност, след като си тук,
имам няколко въпроса. - Така ли? Какви?
За злополуката снощи?
За брат ви. - Трябвате ми в интензивното, г-це Хатауей.
Добре, ще го довършим по-късно. - Кое ще довършим по-късно?
Саймън?
Клеър? Господи, добре ли си?
Мислих си за теб, но всеки път... - Онова за Питър е вярно.
Била си сгодена за него? - Господи, как е могло да се случи?
Била си с Питър и аз съм знаел?
Саймън, престани, какво ти е?
Имахме ли връзка?
Той ми беше брат, Клеър.
Не го прави, не сега. - Не го ли обичаше?
Престани. - Някога обичала ли си го?
Разбира се, но нещата се променят. Знаеш всичко това, Саймън.
Ами ние? Защо?
Изглежда сега е един от онези моменти. Хората винаги говорят за тях.
Нещо, случило се в миналото...
Момент, в които искаш да се върнеш и да го промениш.
Нещо, което искаш да кажеш или направиш по-различно.
А ти би ли?
Би ли променила станалото?
А ти не би ли?
Много се радвам да те видя.
Това годеницата на брат ви ли беше?
Какво искате, г-це Хатауей?
Може да ме наричате Ана, ако желаете.
Искам да ви кажа нещо, ако имате време. - Какво?
Мисля, че ще ви хареса. Става дума за брат ви.
Бях сама в интензивното, когато се събуди. - Как така се е събудил?
Беше много красиво, последната борба за живот, преди смъртта.
Проверявате ли пулса на пациентите, г-н Кейбъл?
Сестра Клейтън! Пациента дойде в съзнание! Жизнените му показатели спадат!
Саймън ми го причини.
Саймън ме уби.
По погрешка го оставих включен в джоба ми.
Мразя, когато се случва.
Искате ли кафе?
Не, това е грешка. Никога не бих го наранил.
Сигурен ли си?
А теб какво изобщо те интересува?
Мисля, че лъжеш.
Не лъжа.
От къде знаеш? Толкова си объркан.
Не и за това. Щях да знам, ако съм убил брат си.
Виждаш ли, дори не си сигурен?
Защо го правиш?
Онази вечер може да се е случило всичко
и ти не би го знаел. - Коя си ти?
Никого предполагам.
Не съм като теб. Чаровен, от богато семейство.
Момиче, което много се старае, за да я забележат.
Но сега ме забеляза.
Ще ме изнудваш. Ще ме изнудваш!
Харесах снимките ти в списанията.
Ходех на партита. Живеех живота. - Ти си побъркана.
Нямаше ли да е прекрасно да съм част от това?
Чуй ме. Никога не бих наранил брат си. Разбираш ли?
Ако искаш, мога да ида в полицията.
Бързо ще решат какво би и какво не би направил.
Нещо против да те наричам Саймън?
Защото от сега нататък
доста често ще се виждаме. - Ти си луда!
Чакай! Не можеш да го направиш!
Стига. Сбърках.
Ти провали всичко, Саймън!
Мама много те разглези.
Радвам се, че татко не доживя да види в какво ще се превърнеш.
Вече не искам да те слушам.
Писна ми!
На теб ти писна? А мен питаш ли ме?
До гуша ми дойде! Напусни къщата ми! - Твоята къща?
Нашата къща! - Къщата е моя!
Напусни, Саймън. Този път губиш! - Не можеш да ме изриташ, Пийт.
Къде по дяволите отиват?
Стой далеч от мен! Стой далеч!
Добре, г-н Травит. Ако имате други...
Казах ви, че някой се опитва да ме убие, но не ме послушахте.
Добре, г-н Кейбъл.
Ще ми позволите ли...
Нямах избор.
Г-н Травит. - Не е Травит, а онзи.
Онзи, който дебнеше зад вратата.
Онзи, който опита да ме убие.
Казах ти да погледнеш! Казах ти!
Пуснете ме да си ида.
Да?
Някой да помогне!
Охрана на 2 етаж. Охрана на 2 етаж.
Не ми го причинявай. Не!
В тази стая е. - Добре.
По стълбите!
По дяволите, още съм тук.
Господи.
Отново?
Убил си го. - Не. Това не е реално. Разбираш ли?
Не може да е реално.
Не мърдай!
Кейбъл, човече, по-кротко. - Това си ти?
Доколкото знам, да. Добре ли си?
Виж. Не искам да изглеждам странно,
но започваш да ме плашиш.
Добре ли си? - Почакай.
Хей! Кейбъл!
Мамка му.
Слава Богу! Жив си.
Въпрос на гледна точка, ненормалник.
Какъв е проблема? Изглеждаш по-зле от мен.
Г-н Кейбъл, бихте ли излезли? - Той е добре, виждате ли?
Добре е! Всичко е било само в главата ми.
Защо не се върнете в стаята си. - Искам да ми разкажете
за смъртта на брат ми. Питър Кейбъл, преди 2 години.
Искам да знам точно какво се е случило!
Супата има странен вкус.
Същата като вчерашната е, г-н Травит.
Всъщност, дори май наистина е същата.
Бяхте тук. Трябва да знам какво се е случило. - Др. Нюман каза,
че сам ще си спомните, г-н Кейбъл.
Но не мога! Нямам много време!
Супата е пресолена. - Моля ви!
И жена ми пресоляваше всичко.
Нуждая се от вас! - Г-н Травит,
съжалявам, че храната не е според стандартите ви, но е най-доброто...
Успокойте се! Успокойте се!
Господи, вътрешен кръвоизлив!
Какво има? - Намерете др. Нюман!
Трябва да ми помогнеш! - Вината не е моя!
Дай си ръцете!
Натискай здраво!
Добре, г-н Травит. С двете ръце! - Толкова много кръв. Не беше нарочно...
Отместете се! И двамата!
Сестра, дайте му кислород!
Дайте ми ребро-разширител!
Ще трябва да го хипер вентилираме. Прочистете дихателните пътища.
Господи, току що ви казах, че аз съм виновен!
Аз го убих! - Няма нищо общо с теб.
Аз го убих!
Господи.
Пуснете ме, г-н Кейбъл. - Добре, разкажете ми за Питър Кейбъл.
Бихте ли позвънили на др. Сиймор?
Какво се е случило с брат ми?
Беше докаран от бърза помощ.
Мисля, че бяхте трима.
Линейката пристигна. Имаме двама, третият е на път.
Нараняванията на брат ви бяха толкова лоши, че след операцията
бе свързан към живото-поддържаща система в интензивното.
Където починал. - Да, съжалявам.
Била ли е сестра Хатауей в интензивното тогава? - Защо сам не я попитате?
Знаеш, че знам, че е била тук. Клеър, болницата. - Какво искаш?
Да се уверя, че играеш по правилата на играта.
Предадох се. - Помниш.
Каква изненада.
Напълно си се побъркала. Съзнаваш ли?
Това е старият Саймън, който познавам. Прибираш ли се, скъпи?
Не и при теб. - Да се обзаложим?
Кървиш.
Не знам какво се е случило.
Удари главата си в спомените ми и сега кървиш.
Убих Травит и сега той умира.
Добре, сега след поразителното ти оздравяване,
ясни ли са условията на уговорката ни?
Тя свърши. - Аз ще реша, кога свършва.
Там е работата, Ана, че нищо от това няма да се случи.
Там е работата, Саймън, че вече се случи.
Ще го променя.
Всичко ще е различно!
Не можеш да промениш нищо.
Това няма да свърши така! Няма да позволя!
Върни ме обратно! Едно, две, три, четири!
Мамка му.
Това беше глупаво.
Саймън?
Обичам те, Клеър.
Най-накрая той го казва.
И аз те обичам, Саймън. Ще ми се да не, но е така.
Това е любимата ми стая в цялата къща. С тези растения.
Мога да живея тук.
Веднага се връщам.
Саймън, това което току-що си казахме е много сериозно.
Имаме избор.
Какво говориш?
Казвам...
Колкото и да те обичам, Клеър,
той ми е брат.
Не мога да му го причиня. - Но на мен можеш?
Трябва...
Питър.
Питър, почакай!
Питър, моля те. Можем ли да поговорим?
Не искам да говоря, Клеър.
Дори не искам да те поглеждам! - Питър, аз...
Клеър! Разкарай се!
Мамка му.
Почакай! Клеър! Клеър, чакай!
Трябва да поговорим, Пийт.
Няма какво да ти кажа, Саймън. - Питър, моля те.
Тя беше моя годеница, Саймън!
Между нас не се е случило нищо.
Трябва да ми вярваш, тя те обича. - Влюбена е в теб.
Не си сигурен в това. - Саймън, искам да напуснеш къщата.
Пийт, не съм искал това да се случва. - Повръща ми се от теб.
Но няма да си с нея. - Питър, не отивай там. Сгреших!
Целият ти живот е грешка, Саймън! Мама много те разглези.
Радвам се, че татко не доживя да види в какво....
Защо винаги трябва за това?
Защото е за това. До гуша ми дойде!
Напусни къщата ми! - Нашата къща!
Наша е... - Край, напусни, Саймън.
Този път губиш! - Чакай! Не излизай!
Не излизай навън!
Питър!
Питър.
Господи! Дръж се, човече.
Питър, продължавай да дишаш.
Добре ли си?
Ще се променя, човече. Обещавам. Ще бъда различен.
Ще те отведа в болницата. Ще оживееш.
Ще се оправиш, Пийт.
Ще те закарам в болницата.
Хайде! Подмини ме!
Ще се оправиш, Пийт. Няма да има катастрофа.
Върни камиона!
Разкъсвания по главата и врата. Видима възраст около 30.
Добре ли си?
покойно, човече. Ще се повозим.
Питър?
Саймън?
Отзад съм.
Огън през лятото?
Исках огън, защо не.
Уча се да се наслаждавам.
Радвам се да те видя. - Аз също.
Ела тук.
Добре ли си? - Не знам.
Никой не е казал, че трябва да знаеш.
Както и да е. Знам, че обичаш вино.
Страхотно.
Тъкмо си мислех, колко ми липсваш,
също както когато бяхме деца.
С часове стояхме на тавана. - Да.
Дори не помня защо спряхме да си говорим.
Вече няма значение. Тук си, говорим си.
Само това съм искал.
Не помня какво се случи, Питър. - Отново паметта ти?
Трябва да знам какво се е случило.
Защо искаш отново да го повдигаме?
Падна през таванският прозорец?
Това ли се случи?
Мисля, че знаеш какво се случи.
Просто не искаш да си го признаеш. Разбирам те.
Ами Клеър?
Връщала се е за теб, Саймън.
Караше ни от къщата, от скалите.
Пътят е само един. Няма начин да си видял.
Кое да съм видял, Питър?
Не мога да спра да мисля, че си плащаме за стореното.
Не трябваше да става така. - Вече няма значение.
В играта на живота има само едно правило от което не можеш да избягаш.
Рано или късно всеки трябва да спре да играе.
Чакай малко. Нещо не е наред, Питър!
Нещо не е наред! Щях да променя всичко.
Това е твоят избор, Саймън.
Мислех, че мога да го променя.
Остави всичко зад гърба си, Саймън. Зарад Клеър. Заради мен.
Заради татко.
Ти умря, Саймън.
Всички умряхме.
Не можеш да продължиш напред от тук нататък ако не го оставиш да отмине.
Остави го.
Искам друга възможност. Знам, че мога да се справя по-добре.
Саймън, колко възможности мислиш, че ще получиш?
Добре ли си?
Спокойно, човече. Ще се повозим.
Др. Труман, линейката пристигна.
Имаме двама, третият е на път. Това е г-н Саймън Кейбъл.
Кръвно 110/40. - Пазете се.
Имаме нужда от помощ. Едно, две, три.
Часът е 20:00. - Изпуснахме го. Донесете дефибрилатора!
Няма пулс. - Едно, две, три, четири, пет.
100.
Зареждам - Пазете се!
200.
Изборът е твой, Саймън. Къде ще идеш?
Изборът е твой.
Час на смъртта 20:02.
Кротко. Диазепам, пет милиграма.
Спокойно, г-н Кейбъл.
Всичко ще е наред.
Сънувахте кошмар.
Намирате се в болницата Св. Юда. Аз съм др. Джереми Нюман.
Аз се грижа за вас. Бяхте приет снощи. Не помните ли?
Дата е 29 юли. Годината е 2002.
Съпругата ви, чието име е Ана,
чака отвън.
Вие умряхте, г-н Кейбъл.
Превод: Blink182